«Його серце б’ється»: мама розповіла, як її 4-річний син-донор врятував трьох дітей, серед яких – дівчинка з Ковеля
![](https://bug.org.ua/wp-content/uploads/2023/07/mama-chotiririchnogo-hlopchika-0b7e0e44e446fc2e8eaf567383925042.png)
3-го липня, світ Катерини та Михайла, батьків 4-річного Юрчика, зруйнувався. З малюком сталася біда – крововилив у головний мозок.
Як усе відбувалося і як зважилися на донорство, розповіла Катерина Сотникова, – пише ТСН.
«Не було провісників, падінь, ударів головою чи будь-якої іншої причини. На жаль, таке буває, вже нема кого звинувачувати, випадок на мільйон, і він стався саме з моїм сином», – пояснила мама.
Йдеться про внутрішньомозковий крововилив у головний мозок – з усіма наслідками. СКТ (спіральну комп’ютерну томографію) було проведено найближчої години.
![](https://bug.org.ua/wp-content/uploads/2023/07/93f33af2a766a1a5f25a80fe185c20ae.jpg)
«Коли мені оголосили результати, мій шок і жах я не забуду ніколи. Я все зрозуміла… як лікар, але не могла прийняти… як мати. Саме як мати я почала боротися за життя свого єдиного сина, шукати шляхи порятунку, транспортування, вірила та хапалася за всі примарні шанси. За кілька днів моя свідомість почала приймати реальність. А ця сама реальність за роки роботи в реанімації мені дуже близька і зрозуміла. Є неминучість, я знаю, який виглад вона має. Смерть мозку. Це лише справа часу. Що відбувається далі з тілом, точно бачила не раз», – пояснила Катерина.
Але існує альтернатива – зовсім не популярна, не освітлена в нашій країні, для більшості за межею розуміння та сприйняття. Йдеться про трансплантацію, донорство. Звісно, жінка знала, що ці операції проводяться в Україні, але щодо дітей-донорів була не в курсі.
«Мого сина вже не врятувати, я це нарешті усвідомила. І розуміла, що є шанс урятувати когось іншого», – зазначила Катерина.
Популяризація донорства в Україні, на жаль, дуже слабка. Юрчик майже одразу опинився у глибокій комі, «без перспектив на життя» з медичної точки зору. Жінка вирішила, що тепер треба відключити почуття. За логікою, має бути база, куди вносяться такі люди, а далі б пішли етапи роботи координаторів у трансплантології. Адже родичі пацієнта – це здебільшого прості люди, яким треба доступно і зрозуміло пояснити результати подій.
«У нашому випадку я сама була ініціатором, попросила допомоги колег у пошуках варіантів, куди можна звернутися. Збоку виглядає божевіллям і дикістю. Але так склалося, що я не лише мати, а ще й лікар. І моє розуміння того, що відбувається, набагато ширше, ніж у людей, далеких від медицини», – визнає жінка.
Організаційні моменти та транспортування вирішувалися Рівненською обласною дитячою лікарнею та Інститутом серця в Києві. Батьки подякували кожному, хто брав участь у цих подіях.
«І так ми в Києві, в Інституті серця України. Мій маленький герой витримав дорогу», – захопилася мужністю Юри мама.
Встановлення діагнозу «смерть мозку» – це не так швидко і просто, як здається. Тільки після великих обстежень, констатації та вирішення всіх юридичних аспектів дозволено роботу трансплантологів.
«Нашого синочка проводжав до операційної весь персонал. Крізь свої я бачила їхні сльози», – пригадала медикиня.
Катерина емоційно підкреслила, що вони – Люди та Лікарі з великої літери. Потужна команда фахівців справді робить великі справи.
«Я чекала до глибокої ночі на результат операції. Коли мені сказали, що серце б’ється в іншій дитині, я вперше щиро посміхнулася. Серце мого сина б’ється!» – сказала мама.
Пізніше вона дізналася про врятованих хлопчиків із клініки «Охматдит». Катерина щиро радіє, що у цих дітей буде шанс на здорове життя.
«Зранку я побачила Соломію, слухала її серце. Морально я до цього була готова. А ось коли вона одразу прокинулася і покликала маму, я розгубилася. Ось і є та грань «смерть дає життя». Мені полегшало», – зрозуміла мати Юри.
Безумовно, наголошує мама Юри, ця втрата є непоправною. Тоді, в понеділок увечері, 3 липня, її світ зруйнувався і вже ніколи не стане колишнім. Але вона вірить і сподівається, що 9 липня відродився світ у трьох діток.
«А тепер щодо мого “я”, яке постійно звучить у всій цій історії. Ось це “я” складається з двох половинок: Каті та Михайла, і тільки так! Ми давно стали одним цілим. Мій чоловік – це мій захист, стіна та підтримка. Ні разу він не засумнівався в моїх намірах і рішеннях, повністю довіряв моїм медичним знанням та досвіду. І кожна наша дія була разом обдумана та узгоджена. Його сила духу – це моя опора. Він неймовірний чоловік, коханий чоловік і тато. Без його підтримки не було б цих подій, у мене просто не вистачило б сил», – запевнила жінка.
Катерина подякувала всім рідним і близьким за підтримку.
Нагадаємо, донором став 4-річний хлопчик, батьки якого дали дозвіл на посмертне донорство серця та інших органів після смерті сина. Окрім Соломійки, донорські органи пересадили 12-річному Антону – обидві нирки, а нову печінку отримав 15-річний Дмитро.